Tidligere i Star Trek: Picard...
Hvorfor trenger du meg?
Fordi jeg er en gammel mann, og du er ung. Og du er sterk.
Vil du binde sverdet ditt til min søken?
Jeg får orden på livet mitt.
Derfor kom jeg helt hit for din skyld.
Jeg tror ikke du forstår hvor ille det var å være barnet ditt.
Hei, kjære, dette er moren min, Raffaela.
Hun kom bare innom.
Bruce. Jeg må vite det. Har hun en søster?
Ja. Soji.
Hun er på artefakten.
Ikke borgkuben som ble tatt til fange?
- Tilhører du Tal Shiar? - Nei.
Om du gjorde det, ville du også svart "nei"?
Ja.
Presser jeg for hardt, kan hun aktiveres.
- Og da vil begge være døde. - Det er målet.
- Å drepe dem. - Ja, alle sammen.
Som er noe jeg ikke kan gjøre før vi finner ut hvor hun kom fra,
og hvor resten av dem er.
Pappa?
Soji!
Går det bra?
Ja da. Unnskyld.
En rar drøm. Jeg har den hele tiden.
Det hørtes ut som et mareritt.
- Vil du fortelle om den? - Hvorfor det? Fordi du bryr deg?
Eller fordi du er uendelig fascinert av hvordan sinnet mitt fungerer?
Må jeg velge?
Jeg vil vite hver eneste...
...minste...
...ting...
...om deg.
Selv om du tror at jeg er en bedrager?
Det har jeg aldri sagt.
Jeg tror du er full av hemmeligheter.
Og romulanere elsker hemmeligheter.
Dere tror at alle skjuler noe.
Alle skjuler noe.
Om de vet det eller ikke.
Hva skjuler du?
Bortsett fra jobbeskrivelsen din.
Ditt virkelige navn?
Mitt hva?
Romulanere har ett navn for utenforstående og ett for familien.
Men ditt virkelige navn sparer du til den du gir hjertet ditt til.
Du vet virkelig mye om oss.
Drømmen din...
Var det noe tilfeldig skapt av hjernen eller basert på et faktisk minne?
Jeg er ikke sikker.
Kanskje moren din kunne vite noe om det.
Snakker dere ikke hver kveld?
Hvordan vet du det?
Jeg hører ting.
Narek.
Jeg heter ikke det.
Traumet Bruce fikk på Freecloud var betydelig.
Massive skader på hodet og brystet forårsaket indre blødninger.
Medikamentene stabiliserte ham, men...
...hjertet hans tålte det ikke.
Dette er vanskelig for deg.
Vanskeligere enn jeg trodde.
Du sa...
Bruce sa at den andre er på artefakten?
Ja.
Han kalte henne Soji.
Hvilken artefakt?
Det er nok ikke min sak. Jeg bør blande meg ut.
Nei da, Elnor.
Artefakten er den forlatte borgkuben.
Borg? Som Sju av ni?
Nei, ikke som henne i det hele tatt.
Bruce sa at han skapte Dahj og Soji
for å finne sannheten bak forbudet.
Hvorfor sende henne dit?
Hvordan vet du at hun er i live?
Det gjør vi ikke. Derfor må vi komme oss dit så raskt som mulig.
Men du ser ikke frem til det.
"Ser frem til?"
Nei.
Ikke i det hele tatt.
Det siste besøket mitt på en borgkube var ikke frivillig.
De kalt deg Locutus fra Borg.
De injiserte nanoprober. Transplanterte inn syntetiske deler i deg.
Assimilerte sinnet ditt i deres.
Unnskyld meg. Det er obligatorisk å lese om borgene innenfor yrket mitt.
Det må ha vært fryktelig.
Men denne kuben er atskilt fra resten av Kollektivet.
De er utstøtte, strandet og kontrollert av romulanerne.
- Kanskje de har forandret seg. - Hva?
Borgene?
De assimilerer uanfektet hele sivilisasjoner,
hele systemer på noen timer.
De forandrer seg ikke.
De metastaserer.
Unnskyld meg.
Du behøver ikke å si unnskyld.
Beklager.
Han kan ikke se at du også
plages av noe du gjerne vil glemme.
Innblandet jeg meg?
Denne gangen, ja.
Datamaskin.
Søk etter de følgende nøkkelordene:
artefakten,
avtale,
borg.
TILGANG TIL BIBLIOTEKSDATAMASKIN SØKESYSTEM
Hugh.
BETAKVADRANTEN DEN TIDLIGERE NØYTRALE SONEN
Beklager. Vekket jeg deg?
Får du ikke sove?
Hvorfor liker du deg her ute?
I rommet?
Det er kaldt og tomt...
...og det vil drepe deg.
Vil du ha en drink?
Du og Maddox sto hverandre nær, hva?
Om du vil snakke om det eller fortelle meg noe, er jeg her.
Jeg har aldri ligget med noen slags kaptein før.
Vel...
Jeg kan anbefale det.
Hva er galt?
Jeg har en superkraft.
Jeg kan oppfatte feiltakelser når jeg gjør dem.
Det er ikke noe særlig til superkraft.
Nei, den er ubrukelig.
Beklager.
Det går bra.
Fortell meg hva du føler.
Hul.
Håpløs.
Ensom.
Redd.
Vil det hjelpe i det hele tatt?
Kanskje i et par timer, i hvert fall.
Den er min.
Gi den tilbake.
Du ødelegger den.
Har aldri forstått hvorfor du liker den leken.
Det er ikke en leke.
Det er et verktøy.
Den hjelper meg med å tenke.
Den har bare fått meg til å tenke
at jeg ville åpne den med en hammer for å få premien inni.
Å, søster.
Jeg gjør fremgang.
Gjør du?
Det er imponerende godt skjult.
Hun drømmer.
En gjentakende drøm.
"Hun drømmer."
Er det fremgangen?
Hvorfor programmerte han henne til å drømme?
Hvilken funksjon har det?
Og hva drømmer hun om?
At dere to skal bli gamle sammen
og lage nifse små androidebarn?
Drømmer du om henne også?
Du er forelsket i henne.
I det.
Et program.
En maskin.
Nå er det nok, Narek. Jeg tar over denne operasjonen nå.
Hver bit av syntetisk design har et formål.
Hvorfor gi henne drømmer?
Mareritt?
Det er en teknisk feil, en programfeil.
Det er akkurat det motsatte.
Jeg hører deg.
Nervebanene hennes er auto-heuristiske,
de leter alltid etter og danner mer effektive forbindelser.
Hver eneste dag må den evnen støte på tydelige beviser
på at hun ikke er et menneske slik hun tror.
Den kognitive dissonansen må ende opp et sted.
Sier du at robotjenta har en underbevissthet?
Ja.
Og når hun drømmer,
forsoner hun de to synspunktene på seg selv,
menneske
og syntetikk.
Biter av sannheten prøver å komme opp til overflaten.
Det er ikke en funksjonsfeil.
Det er en svakhet.
Om hun forteller meg om drømmene sine,
kan jeg nå engrammene under
uten å utløse selvforsvarsrutinene hennes.
All informasjonen er der.
Hun vet langt mer enn hun tror.
Inkludert hvor hjemmeplaneten deres er.
Så fortsett å dele seng med henne
mens du plukker på henne i det uendelige til hun spretter opp som den dumme esken.
Nøkkelen til å åpne tan zhekran
er å bruke den tiden det tar å forstå hva som holder den lukket.
Lytt.
Føl.
Beveg hver bit ørlite grann og så...
...når du er sikker...
Skal jeg være imponert?
Tålmodighet, søster.
En egenskap du ikke har.
Snart er vi ute av den gamle nøytrale sonen
og inne på romulansk område.
Da overtrer vi den galaktiske avtalen.
Men det er greit, fordi jeg vet at du har en plan
for hvordan vi får adgang til et romulansk forskningsanlegg på en borgkube
som er stappfull av Tal Shiar, uten tillatelse.
Og uten å dø.
Jeg har tenkt på det, og jeg tror at...
Jeg tenkte at vi kunne utgi oss for å være forskere,
- gitt mine kvalifikasjoner... - Det går ikke.
Om romulanerne ikke gjenkjenner meg i det øyeblikket jeg går om bord,
vil borgene gjøre det.
Kollektivet glemmer ikke en av sine egne.
Den eneste trygge måten å få adgang til kuben på er Qowat Milat-måten,
å være helt åpen.
Det er Qowat Milat-måten.
Spenningen mellom dere gjør meg urolig.
Det fins en organisasjon på artefakten som heter Borggjenvinningsprosjektet.
En avtale gjør den uavhengig.
Om jeg kan få diplomatiske papirer fra Føderasjonen
som en utsending til prosjektet,
må romulanerne la meg møte lederen for prosjektet
eller risikere en konflikt med Føderasjonen.
Hva om lederen ikke vil møte deg?
Jeg kjenner ham, og det tror jeg at han vil.
Minn meg på hvorfor Føderasjonen skulle gjøre dette for deg?
De gjør det ikke for meg.
Ok, bare ligg unna. Ligg unna.
Gi meg litt plass, alle sammen.
Om jeg skal godsnakke med Føderasjonen...
Dette er en dårlig idé.
...gå unna og hold kjeft.
Disse folkene.
Greit.
Datamaskin, jeg ber om underromsoverføring via Comnet 4
ved å sende kodenavnet mitt
til den følgende.
Kommandør Raffaela Musicker.
Emmy.
Jeg burde sjekket hvem det var.
Kom igjen. Du blir ikke kvitt meg.
Jeg vet hvor alle hundene dine er begravd.
Det er gamle historier.
- Hva trenger du? - Au.
Hva? Ringer jeg deg bare når jeg trenger noe?
Eller når du småfull og føler deg sentimental.
Hør nå her, jeg trenger diplomatiske papirer.
Ikke til meg, til Jean-Luc Picard.
Picard? Jobber du med ham igjen?
- Hvor skal han? - Til artefakten.
Veldig morsomt. Nei, hvor skal han?
De holder på med dette Borggjenvinningsprosjektet.
JL må visst møte lederen for det.
Det er et personlig oppdrag han holder på med.
Jeg skulle ønske jeg kunne hjelpe deg, men dette kan jeg bare ikke gjøre.
Det er kun adgang for vitenskapelig forskning.
Alt dette med romulanerne gjør det til en kinkig affære.
Romulanerne har vært i dårlig humør i 250 år.
Men det ville bety mye for admiralen.
Som jeg sa, jeg skulle ønske jeg kunne det.
Ok.
Nei, jeg forstår.
Det kan bare bli litt pinlig
når vi dukker opp der om rundt tre timer fra nå.
Hva?
Jeg sender hvor jeg er.
Vent, Raffi.
Hvem har godkjent at dere er der ute?
Jeg mener, du kjenner Picard.
Alle deler av den fyren som ikke er ego, er et rasende id.
Ok, hør nøye etter nå.
Snu umiddelbart. Ikke fortsett videre.
- For sent. -Om du drar uten tillatelse,
- er det i praksis en krigshandling. - Jeg vet det.
Jeg vet det.
Og selv om dere benekter alt,
vil romulanerne aldri tro det, hva?
Picard er Føderasjonen så mye
at ansiktet hans fortsatt er på brosjyrene.
Det er derfor jeg ville advare deg.
Vi gjør dette ordentlig.
Diplomatisk oppdrag. Et offisielt introduksjonsbrev.
Jeg vil ikke ende opp i gal ende av en disruptorkanon, Emmy.
Jeg planlegger fortsatt å drikke meg i hjel.
Tjuefire timer. Inn og ut.
Og, Raffi, jeg sier dette som en gammel venn:
Aldri ring meg igjen.
Jeg hadde drømmen igjen i natt.
Jeg ville spørre mamma om det, men...
Ja?
Jeg sovnet mens jeg snakket med henne.
Skjer det ofte?
At du sovner mens du snakker med henne?
Nei.
Kanskje, jeg vet ikke.
Hva er i veien?
Ingenting.
Narek, hva er det?
I ethvert romulansk anlegg
blir alle inngående og utgående meldinger overvåket.
Det viktige her er selvsagt å sikre borgteknologien,
men ethvert avvik blir automatisk merket.
Avvik? Hva mener du?
Jeg har fått vite at hvert anrop til moren din varer i 70 sekunder.
Hvert anrop. Hver dag.
Sytti sekunder nøyaktig.
Det er umulig.
Jeg kan vise deg loggen.
Hvor lenge har du kjent meg?
En stund nå.
Jeg har en sønn.
Visste du det?
Du kjenner noen i mange år og møter aldri sønnen. Hva betyr det?
Han er voksen.
Gift.
Og skal ha sitt eget barn.
Ei lita jente.
Ingen jeg vil bli kjent med.
Ingen gjør alt riktig, Raff.
Hei, mamma?
Vennen min, går det bra?
Hva er klokken der? Burde du ikke jobbe?
Mamma, jeg fikk aldri snakket med deg om drømmen jeg hadde i natt.
Er pappa der?
Han er i laben, men ba om ikke å bli forstyrret.
Mamma.
Mamma, jeg tror det er noe galt med meg.
Det er det. Du jobber for hardt.
Om du ikke behøver å gå rett på jobb, kan du ikke legge deg?
Mamma...
Kan du ikke legge deg?
Det er det.
Mamma?
Om du ikke behøver å gå rett på jobb, kan du ikke legge deg?
"I henhold til anmodningen din
får admiral Jean-Luc Picard med dette midlertidige papirer
som spesialutsending fra Føderasjonen til Borggjenvinningsprosjektet.
Dette er kun for formålet
å møte prosjektets leder.
Papirene er kun gyldige for admiral Picard, og bare..."
"...og kan ikke fornyes."
Vi må bli på skipet.
Jeg antar det.
Du ser skuffet ut.
Nei, lettet.
Vi har ikke landingstillatelse.
Romulanerne har begrenset deg til spesifikke transportkoordinatorer.
Jeg blir selvsagt med deg.
Du hørte det.
- Bare meg. - Løftet jeg ga deg
er sterkere enn noen papirer.
Tror du jeg liker tanken på å dra alene?
Det er enten alene eller ikke i det hele tatt.
Jeg hater allerede stedet.
Rios, jeg skal holde kommunikasjonskanalene åpne.
Og uansett hva som skjer, så forlater du ikke skipet.
Er det klart?
Sannsynlig alder, 37 måneder.
Hva?
Nei.
Sannsynlig alder, 37 måneder.
Sannsynlig alder, 37...
Sannsynlig alder, 37 måneder.
Trettisju måneder.
Sannsynlig alder, 37 måneder.
Hallo?
Slipp!
- Slipp meg! - Locutus.
- Nei! - De vil ikke at du skal falle.
Hugh?
Jeg trodde det ikke
før nå.
Velkommen til Borggjenvinningsprosjektet.
Jeg vet ikke hva du gjør her, men jeg skal hjelpe deg på alle måter jeg kan.
Å, jeg sier ja takk til en kjent ansikt.
Det er tøft å komme tilbake. Jeg vet det.
Dette er det siste stedet noen av oss ønsker å se igjen.
Hvordan orker du det?
Hvorfor ville du velge å bo her?
Prosjektet trengte en leder.
Som statsborger i Føderasjonen
kan jeg dra når jeg vil, til forskjell fra de andre eks-borgene.
Eks-borger?
Tidligere borger. Det er det vi kaller oss selv.
Et nytt navn kan være første steg på vei til en ny identitet.
Det lærte jeg på Enterprise for mange år siden.
Dette er ikke en borgkube mer.
Det er artefakten.
Og du er Jean-Luc Picard, ikke Locutus.
Alt det ligger langt bak deg.
Takk, Hugh.
Du har rett.
Det var veldig lenge siden.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg ser etter noen.
Menneskelig utseende, fra jorden.
Hun driver kanskje med forskning her.
Hun heter Soji...
Doktor Soji Asha.
Ja.
Jeg antar at hun er i alvorlig fare.
Hva...
Hvorfor spør du om det?
Et instinkt. Noe ved henne.
Noe ved at du kommer så langt hit.
Og noe ved den stilige, unge romulanske spionen
som kom for to uker siden
og lot som han ikke stilte spørsmål om henne.
Kan du ta meg til henne nå?
Alt jeg eier, Narek. Ingenting er eldre enn tre år.
Ingenting. Fotografier, dagbokoppføringer.
Hvordan forklarer du det?
Det kan jeg ikke.
På en eller annen måte har alt i livet mitt blitt fabrikkert.
Telefonene mine hjem. Moren min, Narek.
Hvordan kan moren min ikke være...
Har du vurdert muligheten
at noen kan ha implantert falske minner hos deg?
Det har skjedd.
Det høres sinnssykt ut, men la oss si at noen håpet å bruke deg
til å få fatt i eller finne noe for dem på kuben.
At de endret minnene dine for å skjule formålet sitt, selv for deg.
For å finne noe?
Narek, jeg er redd.
Jeg vet det.
Og vi skal komme til bunns i dette.
Sammen.
Jeg vet kanskje en måte jeg kan hjelpe deg å forstå hva som skjer på.
Det er en tradisjonell romulansk praksis.
En slags meditasjon.
Zhal Makh.
Jeg har lest om det. Jeg trodde det var tabu for ikke-romulanere.
Det er det.
Derfor burde vi prøve det.
Kom igjen.
Hva slags sted er dette?
Pasientene kommer hit for å bli bedre
etter traumet fra gjenvinningsoperasjonen.
Jeg hadde aldri trodd
at man kunne oppheve assimilering i en så stor skala.
Og at det kunne gjøres av romulanere.
Resultatene er langt fra ideelle.
Det du gjør er bra, Hugh.
Det behøver ikke å være perfekt.
Etter alle disse årene
viser du hva borgene er på innsiden.
De er ofre,
ikke monstre.
Vi er fortsatt de mest forhatte menneskene i galaksen,
akkurat like hjelpeløse og slavebundet som før.
Men nå er dronningen vår en romulaner.
Takk for at du viste meg dette.
Ingen kunne forstått det bedre enn deg.
Og en Picard som kunne gjøre seg til talsmann for frie borger,
det ville vært noe, ville det ikke?
Og du kom helt hit.
Der ser ut til at Soji er syk i dag.
La oss se om vi kan finne henne for deg.
Raffi.
Raff, du må våkne.
Her, jeg har med kaffe.
Og du skylder meg to striper latinum.
Tvillingen er i live.
- Pisspreik. - Det er et faktum.
Picard meldte fra.
Jeg trodde det var en sikker vinner.
Hvorfor det?
Fordi du er en evig pessimist.
Nei.
Hvorfor holde henne i live?
Tal Shiar drepte Dahj.
De var ute etter Maddox på Freecloud. De vet hvordan hun ser ut.
De må ha vært på sporet av henne. Hvorfor la henne leve?
De må trenge henne til noe.
Hva trenger Tal Shiar fra en synt?
Er dette rommet ledig?
Ikke for henne.
Hun er med meg.
Zhal Makh er ikke for rundører.
Og en underkommandørs striper er ikke for idioter. Du risikerer å miste dem.
Beklager det der.
Det første først. Ta av deg støvlene.
Det er nydelig.
Du spurte her om dagen om jeg brød meg om deg.
Jeg vil gjerne svare deg.
Men det føles for farlig å vise deg det der ute.
Her er det trygt.
Å vise deg mitt ekte jeg.
Å være...
Sårbar?
Hrai Yan.
Hva? Jeg...
Mitt virkelige navn
er Hrai Yan.
Starter jeg her?
Ja. Yut Makh.
Det betyr "å stenge" ikke "å åpne".
Det er fordi en reise langs veien i Zhal Makh
forstås som en reise som alltid starter med at øynene lukkes.
En reise inn til midten av sinnets innerste rom
der de dypeste sannhetene er skjult.
Drømmene dine.
Jeg er tilbake der det alltid starter. Jeg hører regnet mot vinduet.
- Pappa? -Hvorfor roper du på faren din?
Fordi jeg var redd.
For hva?
Tordenen.
Var du redd for torden som barn?
Jeg vet ikke.
Hold øynene på stien.
Hva får det deg til å føle når faren din ikke svarer?
Ensom.
Forlatt.
Bra.
Du går inn på Lu Shiar, løftingen av øynene.
Det er et vindu, ikke sant?
Hva er utenfor?
Vet ikke. Jeg har aldri sett den veien.
Prøv.
Jeg kan ikke.
Det går bra.
Prøv å forankre deg i detaljene.
Fortell meg hva du kan føle.
Pelsen til Squoodgy mot fingrene mine.
Håret mitt er kaldt.
Jeg svetter.
Bra.
Nøkkelen til Zhal Makh er å innse at du har kontrollen.
Sinnet ditt.
Drømmene dine.
Du må føle at du står fritt til å utforske dem som du vil.
Føler du at du har kontrollen?
Jeg ser ikke så mye.
Mørke.
Kanskje trær.
- Trær? - Men...
Men jeg er ikke sikker.
Nei, du klarer deg kjempefint.
Du går rundt et nytt hjørne.
Glam Wath,
utfoldingen.
Jeg står ved døren til pappas verksted.
Jeg kan se ham der inne, men jeg ser ikke hva han jobber med.
- Hvorfor ikke? -Orkideene.
Jeg kan aldri se forbi orkideene.
Nå går han vekk.
Og jeg vil gå inn, men når jeg prøver...
Soji!
- Jeg beklager, jeg... - Nei, det går bra. Hvorfor våkner du?
- Fordi jeg er redd. - For hva?
Jeg vet ikke. For å få kjeft.
Jeg skal ikke være der.
Soji, du er så nære.
Innenfor den døren er akkurat det du har lett etter.
Vri Glam. Midtpunktet.
Underbevisstheten din prøver å fortelle sannheten, men du må gå gjennom den.
Du må tro at du kan.
Kan du gjøre det... for meg?
Jeg kan prøve.
Du går inn i Rok Han.
Doktor Asha?
Sektor 5-8 til og med 5-21 og alle åpne sektorer
stenges midlertidig fordi vi har oppdaget en protometrisk aktivitet.
Om du befinner deg i noen av...
Hva er alt dette?
Jeg tror at hun er tett på å oppdage hvem hun virkelig er.
Hva mener du? Hvem er hun?
Vi har ikke tid. Du må finne henne, Hugh, vær så snill.
Den sier at hun ikke er på kuben. Det er ikke mulig.
Med mindre noen har skjult henne.
Jeg dytter opp døren nå,
og jeg går inn.
Jeg kan se orkideene.
De er vakre. De får lys fra et takvindu.
Faren min elsker dem som om de er barna hans.
Faren din vil rope til deg, men ikke la ham stoppe deg denne gangen.
Fortsett samme hva som skjer.
Soji!
- Jeg ser faren min. -Hvordan ser han ut?
Herregud, ansiktet hans. Jeg kan ikke se det.
Jeg kan aldri se det. Han kommer mot meg.
Se bak orkideene. Nå.
Ok, jeg ser bak orkideene.
Hva ser du?
Det er meg.
Det er meg, men jeg er i biter.
Jeg er en dukke.
Se opp gjennom takvinduet nå. Hva ser du?
To røde måner, blodrøde. Og lynglimt, så mange lynglimt.
Godt gjort, lillebror.
Narek, hva betyr det?
Jeg må identifisere en planet med to røde måner og stadige elektriske stormer.
Hva betyr det?
Det betyr
at du fant hjemmet ditt.
Se.
Men jeg forstår ikke. Hvorfor var jeg på benken?
Ikke vær redd.
- Du trenger ikke være det mer. - Nei.
Men hvorfor jobbet han med meg?
Fordi du ikke er virkelig.
Det har du aldri vært.
Narek?
Farvel, Soji.
Narek.
Narek?
Narek!
Narek.
Nei, strålingen.
- Hun er tilbake på nettet. - Hvor er hun?
Det ser ut som hun er mellom to nivåer.
Det er galt. Hun beveger seg altfor raskt.
Hun er aktivert.
Hugh, du må få meg til henne. Nå!
Ansattskilt 74983-2.
- Fiendtlig? - Ja, ekstremt farlig.
Rett frem.
Locutus?
Gå unna, vær så snill.
Soji?
Kjenner du meg?
Jeg heter Jean-Luc Picard.
Jeg er en venn av faren din.
Søsteren din kom til meg og ba om hjelp,
men jeg kunne ikke.
Vær så snill, Soji, la meg hjelpe deg.
- Vet du hva som skjer med meg? - Ja, la meg forklare.
Romulanere. En masse av dem.
- Hugh, kan du få oss ut herfra? - Denne veien.
Kom.
Stol på meg, vær så snill.
Vær så snill.
De er virkelig i trøbbel, og han svarer ikke.
Hvilken vei?
Kom.
Dette er dronningcellen.
- Kan jeg... - Huske det.
Selv om du aldri har vært her.
Ja.
Jeg også. Alt er bare der.
Denne er fra etter din tid. En rombaner.
Borgene fikk teknologien etter at de assimilerte sikarianerne.
Det var kun dronningen som kunne bruke den i en nødssituasjon.
Teoretisk rekkevidde er...
Førti tusen lysår.
Raffi, vi fant en måte å komme vekk fra kuben på, men vi må dra nå.
La oss avtale et møtested.
Møtested? Hvor skal du?
Nepenthe.
Rios, kjenner du det?
- Ja, men hvordan... -Nei.
Bare møt oss der.
Hvor er gutten?
Opp med hendene.
Elnor, jeg sa at du skulle bli på skipet.
Ja, jeg hørte ikke på deg.
Takk.
Det kommer flere vakter. Jeg kan høre dem.
Hun har rett. Vi er nesten på full styrke.
Dra. Jeg avholder dem fra å følge etter.
Elnor, kom. Denne tingen kan ta oss til et tryggere sted.
Jeg blir her. Jeg har lovet å forsvare deg med klingen min.
Da frigjør jeg deg fra det løftet.
Jeg nekter å bli frigjort.
- Hva gjør du? - Forbereder meg på å slåss.
- De kommer nærmere. - Hugh.
Den er klar. Gå gjennom.
Elnor. Jeg etterlater deg ikke igjen.
Det fyller meg med glede at du sier det.
Gå nå. Du har kommet så langt. De vil ødelegge henne, Picard. Gå.
Kom.
Det vil ta et par minutter å slå av alt og skjule rommet igjen.
Kan du holde dem unna så lenge?
Jeg trenger ikke et par minutter. Hold deg bak meg.
- Slipp våpnene! - Slipp sverdet!
Vær så snill, mine venner. Velg å leve.
Tekst: S. Marum